"Säädyllisyyden -
rajat...
Voimakkaasti koeteltu...
Säädyllisyys oli...
Säädyllisyyden rajoja koeteltiin voimakkaasti.
Säädyllisyyden rajoja koeteltiin voimakkaasti, kuten kuuluukin, -
mutta niitä ei rikottu, mikä on myös asianmukaista. Siitä huolimatta -
nainen ei ollut tyytyväinen."
- Mikä hätänä? - Jane.
Jane!
JANE AUSTENIN JALANJÄLJILLÄ
Herranjestas.
Tuo tyttö tarvitsee aviomiehen.
Entä kuka on kyllin hyvä? Ei kukaan.
Syytän siitä sinua.
Olen ollut täydellisyyden perikuva.
Olen jakanut vuoteesi 32 vuotta, enkä ole täydellisyyttä kohdannut.
Vielä.
Ei. Lopeta. Herra Austen, nyt on sunnuntai! Lopeta...
Naisen luonteen tärkein piirre ilmenee tyttären, -
sisaren ja lopulta vaimon ja äidin velvollisuuksissa.
Sen varmistaa hellä vetovoima, -
puhdas rakkaus ja hiljaisuus aamuisin.
Mikäli naisella sattuu olemaan erityisiä kykyjä, -
kuten syvällinen mieli, se pitää säilyttää syvälle piilotettuna.
Huumorintajusta pidetään, mutta älystä ei.
Se on kaikista petollisin kyky.
George, tiedät, että sinun pitää jäädä.
- Jenny! - George.
Pidä kiirettä, Jane. Myöhästymme pian!
Meidän pitää totella, kun arvon rouva kutsuu.
Tule nyt, Jane.
Lady Gresham, saanko esitellä sisarentyttäreni kreivitär De Feuillide -
ja herra Fowle, Cassandran sulhanen.
- Kreivitär? Olette siis ranskalainen? - Avioliiton kautta.
Eikö herra kreivi ole täällä tervehtimässä?
Aiemmin sovittu tapaaminen, rouva.
Herra kreivin velvollisuus oli käydä tervehtimässä madame Giljotiinia.
Huomaan, että veljenpoikanne on jälleen seurassamme. Herra Wisley.
Wisley on välttämätön onnelleni.
Istukaa alas.
Herra Fowle ja Cassandra ovat vasta kihlautuneet.
Milloin te menette naimisiin?
- En vielä aikoihin, arvon rouva. - Miksi ette?
Minun pitää mennä papiksi Länsi-Intiaan lordi Cravenin retkikunnan mukana.
- Mitä Craven on tarjonnut teille? - Toivon saavani seurakunnan palattuani.
Minkä arvoinen se on?
Kylliksi vaatimattomaan avioliittoon.
Herra Wisley, tiesittekö, että Basingstoken huviseurat jatkuvat?
Hyvin pian, uskoisin.
- Jane todella nauttii juhlista. - Wisley ei siedä niitä.
Mutta juhlat ovat seudun nuorille korvaamaton siunaus.
Yhdessä istuminen ja juttelu tapahtuu hyväksyttävästi ja erittäin arvokkaasti.
Miellyttävä mies ei voisi vastustaa.
Sitten olen käännytetty.
- Esillä kuin siitostamma. - Herra Wisley on -
- tavoiteltu herrasmies. - Voi, äiti.
Sinä tiedät tilanteemme, Jane.
Hän on lady Greshamin suosikkiveljenpoika ja perillinen.
Jonain päivänä hän perii tämän.
Loistavat mahdollisuudet.
- Hänen pieni omaisuutensa ei osta minua. - Millä sinut voi ostaa, serkku?
- Hän ei ole vielä maassa! - Olkaa varuillanne maailmassa, herra Lefroy.
- Voit maksaa minulle myöhemmin. - Pankaa töpinäksi, herra Lefroy.
Anna mennä, lyö häntä!
Lefroy!
- Lasi viiniä kanssanne? - Rouva.
- Huomaan, että teeskentelet hyötyäksesi. - Kuten miekka, Austen.
Milloin sinun pitää palata?
- Päivän päästä. - Niin pian?
Koirankoppi, velkoja. Mutta jopa armeijassa pitää saada korvaus.
- Varsinkin pappilaan tuomittuna, ystäväni. - Kyllä.
Kuka tämä pieni hapannaamainen neitsyt on?
Suokaa anteeksi, rouva.
Herra Tom Lefroy, saanko esitellä herra John Warrenin?
Hän liittyy seuraani Hampshiressa. Isäni valmistaa meitä molempia pyhään säätyyn.
Käsittääkseni olette käynyt Hampshiressa, herra Lefroy?
Viime vuonna.
- Kestikö vierailu kauan? - Erittäin kauan, liki kolme tuntia.
Herra Austen, olette pirullisen komea. Suukko.
- Minne menemme, Tom? Vauxhall Gardensiin? - Olen käynyt siellä.
- Whitella on tahitilainen rakkausjuhla. - Olen nähnyt sen.
- Crockfordiin? - Hoidettu. Vai hoiteliko se minut?
Mikä on tahitilainen rakkausjuhla?
Warren!
Pyydän nöyrimmästi anteeksi, herra.
Yhden sian varastaminen on katala rikos, mutta kaksi sikaa...
Kahden sian varastaminen on hyökkäys yksityisomistuksen pyhyyttä kohtaan.
Te ja kaltaisenne olette yhteiskunnan mätäpäiseita.
Ja mätäpaiseet leikataan pois.
Elinikäinen karkoitus. Seuraava!
- Miksi olette Lontoossa, sir? - Oppiakseni lakia.
- Jonka ainoana päämääränä on? - Omistusoikeuden säilyttäminen.
- Ketä vastaan? - Roskaväkeä.
Ja sen vuoksi järjestys pysyy yllä, koska meillä on...
- Maineikas armeija? - Hyvät käytöstavat ja järkevyyttä, sir.
- Tunnetteko edes sitä sanaa? Järkevyys? - Tunnen.
Esimerkiksi minä synnyin todellakin rikkaana, -
mutta pysyin sellaisena vain erittäin hyvän käytöksen johdosta.
Olen osoittanut itsehillintää.
Äidistäsi, eli sisarestani, tuli köyhä, koska...
- Hän avioitui isäni kanssa rakkaudesta. - Siksi teillä onkin niin monta sisarusta -
- siellä... - Limerickissä.
Jos todellakin toivotte, ja painotan sanaa "toivotte", -
jos mielitte periä minun omaisuuteni, -
teidän on todistettava olevanne sen arvoinen.
Mutta mitä löydämmekään? Löydämme niin villiä irstautta, -
että se täyttää Hottentotin uskaliaimmatkin kuvitelmat.
Villejä ystävyyssuhteita, uhkapelejä, -
humputtelua St Jamesilla riskeeraten kaiken.
- Millainen lakimies tulee sellaisesta? - Tyypillinen lakimies.
Huumoria?
Sitä tarvitsettekin, sillä annan teille opetuksen.
Lähetän teidät asumaan sukulaistenne luokse. Lefroyn perheeseen.
- Mutta eno, hehän asuvat maaseudulla. - Syvällä maaseudun siimeksessä.
Voisitko?
Kiitos.
Olette varmasti koko Englannin kauneimmat sisaret.
Herra Fowle kyllä lumoutuu.
San Domingo on maapallon toisella puolella.
- Hän unohtaa minut. - Mahdotonta.
Mieti, millaisen muiston annat hänelle tänä iltana.
Sinut nähdessään hänen sydämensä pysähtyy, tai hän ei ansaitse elää.
Ja tiedostan kyllä tuon sanonnan ristiriitaisuuden.
Onko se hän?
- Hei, John. Oikein mukava nähdä sinua. - Mukava nähdä sinua.
Jätä veljesi rauhaan.
Jane! Oletko jo kuullut? Isäni veljen- poika tulee Lontoosta meille asumaan.
- Hän on... - Nerokas nuori lakimies.
- Hieman huonomaineinen. - Myöhässä olemisen takia?
Ota hattu pois, George. Hattu pois, isäsi on valmiina.
Kiitos, John.
Perheessämme tapahtuu jatkuvasti, niin suuria kuin pieniäkin asioita.
Aloitetaan pienistä. Henry on palannut Oxfordista tutkintonsa suorittaneena.
- Luojan kiitos. - Hienosti tehty.
Sekä tietysti ystävämme John, uusin oppilaani. Sitten suuret uutiset.
Cassandra lähtee veljensä Edwardin luokse rannikolle siksi aikaa, -
kun Robert on Länsi-Intiassa lordi Cravenin retkikunnan mukana.
Ja sen jälkeen he voivat aloittaa elämänsä suurimman seikkailun.
Neiti Austen, ymmärtääkseni ilahdutatte meitä lukemalla?
- Lue meille, Jane. - Ole kiltti, ja lue meille.
"Neuvoja eräältä nuorelta neidiltä rakkaalle sisarelleen Cassandralle kihlauksesta -
Fowlen kanssa.
Hänen käytöksensä oli tarpeeksi kiihkeää, jotta se tuntui imartelevalta.
Säädyllisyyden rajoja koeteltiin voimakkaasti, -
kuten kuuluukin, mutta niitä ei rikottu, mikä on myös asianmukaista.
Siitä huolimatta..."
Ja saanko esitellä veljenpoikani herra Thomas Lefroyn.
Hän on enemmän kuin tervetullut. Liittykää toki seuraamme.
Vihreä samettitakki. Suunnattoman muotitietoista.
Pidät tätä erittäin huvittavana.
"Hänen käytöksensä oli...
Säädyllisyyden rajoja koeteltiin voimakkaasti, kuten kuuluukin, mutta niitä ei rikottu, -
mikä on myös asianmukaista. Siitä huolimatta, nainen ei ollut tyytyväinen.
...hienostunut ja asenteensa nöyrä. Ihmisenä rakastettava ja hahmonsa elegantti."
- Luoja. Tekstiähän on molemmin puolin. - Hiljaa.
"Siitä ei ole kauan, kun torjuin lordi Grahamin ja hänen kuusi miljoonaansa, -
mikä olisikin kestänyt lähes kaksitoista kuukautta.
Taloudellisesti siis.
Aarre, joka on suurempi kuin mitkään Intian jalokivet. Jumaloiva sydän."
- Luoja! - "Mitähän saan vastineeksi, rouva?
Vastineeksi? Ehkä saat minut tyytyväiseksi aika ajoin."
Tuollainenko minä oikeasti olen?
"Sekä suloisen, hellän, anovan, viattoman, herkän, -
sympaattisen, lojaalin, itseoppineen sekä jumaloivan naisen sydämen.
Loppu."
- Hienoa, Jane. - Hyvin kirjoitettu.
Hyvin tehty.
Esitys oli mielestäni erityisen hurmaava.
Ehkäpä sopivan taitavaa, -
mutta suurkaupunkilaiselle ehkä liian lapsellista itsensä ihailua.
Kiitos paljon. Olemme molemmat erittäin ylpeitä.
Varovasti, ystäväiseni.
Hieno ase, herra Lefroy.
Oletko ennen pidellyt asetta, Tom?
Tom!
Jeesus!
- Tom. - Niin, setä?
Mitäpä jos menisit kävelylle?
Tässä lähistöllä on todella hienoa maaseutua.
Kävelylle.
Neiti!
- Neiti... - Austen.
Herra Lefroy.
Tiedän, mutta olen yksin.
- Lukuun ottamatta minun seuraani. - Täsmälleen.
Mitkä käytössäännöt pätevät täällä metsässä?
Meidäthän on esitelty.
Mitä virkaa esittelyllä on, jos ette edes muista nimeäni?
Tai pysy hereillä läsnäollessani.
Nämä tavat ovat kaltaisellenne maailman- miehelle varmasti ahdasmielisiä, -
mutta en keksi näitä sääntöjä, joudun vain tottelemaan niitä.
Minulle kerrottiin, että täällä on paljon nähtävää, -
mutta olen nähnyt vain vihertäviä yläosia ja ruskeita alaosia.
Muut ovat nähneet enemmänkin.
Tämä on arvostettu metsä, josta on kirjoitettu kirjakin.
Romaaniko?
Romaanit?
Kehnot ja latteat naisten lukemat, jopa kirjoittamat sepustukset?
- Taidamme puhua lukuesityksestänne. - Aivan kuin naisten kirjoittamat kirjat -
eivät ilmaisisi mielen voimaa, ihmisluonnon tuntemusta, -
kirkkainta älyä ja huumoria ja parasta mahdollista kieltä.
- Oliko ihastukseni puutteellista? - Tietoisesti.
Se oli...
Se oli ansaittua.
Se oli ironista.
- Oletteko varma, etten loukannut teitä? - Ette todellakaan.
Hyvät arvovieraat, naiset ja herrat, Grand Vizier's Flight.
- Saanko tämän kunnian? - Kuinka ystävällistä, serkku.
- Neiti Austen. - Herra Wisley.
Saanko ilon tanssia kanssanne seuraavan tanssin?
- Olemme niin myöhässä. - Varovasti.
- Kiitos, Tom. Pian nyt. - Lucy.
Olen häpeissäni.
Harjoittelin, mutta en ole hyvä tässä.
Kuinka kaunis pari he ovatkaan.
Sisareni.
- Mitä mieltä olet herra Lefroysta? - Hänen läsnäolonsa on meille kunniaksi.
- Niinkö? - Hän niin ajattelee.
Kopea ja pöyhkeä irlantilais- lontoolainen teeskentelijä.
Mielestäni on kukkoilua kieltäytyä tanssimasta, kun herrasmiehiä on vähän.
Henry, ovatko kaikki ystäväsi noin epämiellyttäviä?
- Mistäpäin Irlantia hän edes on kotoisin? - Limerickistä, neiti Austen.
Pitäisin erittäin suurena suosionosoituksena, -
jos alentuisitte lähtemään kanssani seuraavaan tanssiin.
Koska tanssitte kanssani ensimmäisenä, velvollisuuteni on ilmoittaa, -
että edustatte Hampshiren vieraanvaraisuutta.
Sittenhän maineenne perustuu minun selvitykseeni.
Tämä on muuten maalaistanssi, ranskalaisittain contredanse.
Ei kuitenkaan siksi, että olemme moukkamaisissa maalaisjuhlissa, -
tahmeiden piirakoiden, -
vastenmielisen Madeira-viinin -
- ja sekavan tanssin pyörteissä. - Kylläpä tuomitsette seuran ankarasti.
- Kuvailin, mitä te ajattelette. - Saanen ajatella itse.
Voin siis tehdä samoin, ja pääsen eri lopputulokseen.
- Onko se mielestänne soveliasta naiselle? - Riippuu varmaankin naisesta.
Ja mitä mieltä hän on minusta.
Mutta tehän olette hyvillänne olemisen yläpuolella.
Te taas, neiti, mikä nimenne olikaan?
- Austen. Herra... - Lefroy.
Luulen, että te, neiti Austen, -
pidätte itseänne tämän- hetkistä seuraa parempana.
Minäkö?
Juuri te.
Salaisesti.
Kuinka monta kertaa oikein seisahdit sen herran kanssa, Jane?
- Kahdesti? - Kohtuutonta.
- Kolmesti olisi ollut... - Häpeämätöntä.
Varo, Jane, Lucy on oikeassa. Herra Lefroylla on tietty maine.
Otaksuttavasti kaikkein epämiellyttävin...
"...hävyttömin, röyhkein, häpeämättömin, -
sietämättömin, viisastelevin mies."
Liikaa adjektiiveja.
Mitä hän yrittää sanoa?
Varuillanne, herrat.
Kotipesään!
En koskaan tunne itseäni enemmän ranskalaiseksi kuin katsoessa krikettiä.
- Paloi! - Ei palanut.
Alan epäillä, että flirttailet veljeni kanssa, serkku.
Flirttailu on naisen tehtävä. Sitä pitää harjaannuttaa.
Paloi.
Luotamme teihin.
On herra Warrenin vuoro.
John Warren!
- Onnea matkaan, herra Warren. - John ei ole koskaan ollut kovin hyvä.
Helppo!
Juokse, Warren!
Hieno esitys.
Katsokaa.
- Olette ulkona, herra Warren. - Aivan ihmeellistä, Tom!
- Kiitos, Warren. Lähdehän. - Sama uudelleen, Tom.
- Hyvin tehty, herra Warren. - Se oli huono syöttö, kauhean kierteinen.
Toivottavasti ette ole liian pettynyt, neiti Austen.
Voittoon tarvitaan neljä, Wisley.
Kuka on seuraava?
- Hän ei voi... - Jane!
- Mitä ihmettä oikein teet? - Hän on mahdoton.
Tulossa.
Heitä helppo, Tom.
Ole hellä, Lefroy!
- Juokse, Jane! - Liikettä!
- Voittoon tarvitaan neljä! - Kotipesään! Liikettä, laiskurit!
- Yksi vielä! - Nopeasti!
Sisällä.
Huonoa tuuria, Lefroy.
Hän oli todella hyvä.
- Olette ilmeisesti pelannut aiemminkin. - Ei ollut valinnanvaraa. Hänellä on veljiä.
Uintiaika.
- Hyvin pelattu, Henry. - Omistan voittomme arvon kreivittärelle.
- Kukkulan takana on oikein mukava joki. - Niinkö?
Varovasti!
Tule!
Odottakaa!
Ei tällä kertaa, Lefroy.
Niinkö luulet?
- Isä, oletko nähnyt Tomia? - En ole, Lucy.
Tylsistynyt.
Luonnollista 15-vuotiaalle.
Rakkaus ja tunteet ovat vihollisia missä tahansa iässä.
- Rouva Lefroy, saanko tutkia kirjastoanne? - Tietenkin.
Lucy naisi Tomin vaikka huomenna. Voi, miten kauhea aviomies hän olisikaan.
Taidatte tarkoittaa hänen mainettaan. Kokemus voi jalostaa miestä.
- Neiti Austen. - Herra Lefroy.
- Lukemassa. - Aivan.
Olen lueskellut metsäkirjaanne, herra Whiten Luonnonhistoriaa.
- Mitä pidätte siitä? - En pysty lukemaan sitä. Se on häiritsevä.
Häiritsevä?
Esimerkiksi tämä huomio:
"Tervapääskyt kauniina toukokuun aamuna, lennellen sinne tänne, -
seilaillein korkeuksissa täysin tyytyväisinä.
Sitten toinen hypähtää toisen selkään, -
tarttuu tiukasti kiinni ja unohtaessaan lentää, -
ne molemmat syöksyvät alas kohti kuolemaa, -
yhä alemmas, kunnes naaras päästää..."
Niin?
"Naaras päästää äänekkään, läpitunkevan nyyhkäisyn -
nautinnosta."
Onko tällainen toiminta tavallista Hampshiren luonnonhistoriassa?
Tietämättömyytenne on ymmärrettävää, sillä teiltä puuttuu...
Miksi sitä pitäisi kutsua?
Menneisyys.
Sovinnaisuus määrää minut tietämättömyyteen.
Se tuomitsee teidän siihen, ja kirjoituksenne naisten saavutusten kastiin.
Jos haluatte harjoittaa kirjoittamista samanarvoisena kuin mieskirjailijat, -
kokemus on elintärkeää.
Vai niin.
Mikä pätevöittää teidät jakamaan tällaisia neuvoja?
Tiedän enemmän maailmasta.
Paljon enemmän.
Tarpeeksi ymmärtääkseni, että jonkun on laajennettava tietouttanne.
Poikkeuksellinen nuori mies voi tehdä sen.
Hyvin vaarallinen nuori mies, -
joka on epäilemättä tartuttanut monen nuoren naisen sydämeen...
Lukekaa tämä.
Sitten ymmärrätte.
"Kun filosofi kuuli, että hyveellisyyden temppeli oli jo kukistettu, -
alkoi hän antaa liikkumatilaa haluilleen.
Hän ei ollut sitä nirsoa tyyppiä, joka ei voi koskea herkkupalaan, koska...
- Koska joku toinen oli maistanut sitä. - Tätä herkkupalaa hän ei maista.
Mitä, kultaseni?
"Eivät naisen kasvotkaan olleet mikään kauneuden ylistys.
Mutta ylävartalon paljastuessa revittyjen vaatteiden alta, -
hänen rintansa, jotka olivat muodokkaat ja aivan valkeat, -
kiinnittivät miehen katseen, ja muutaman hetken verran -
he seisoivat hiljaa toisiaan tuijottaen."
Luin kirjanne.
- Luin kirjanne enkä hyväksy sitä. - Ette tietenkään.
Mutta mitä siitä? Paikkoja? Henkilöitä? Kerrontaa?
Ei, ne ovat kaikki hyviä.
- Moraalia? - Tahriintunut.
Tietenkin. Mutta miksi?
Paheet johtivat vaikeuksiin, hyveellisyys palkkioon. Paha sai palkkansa.
Täsmälleen. Mutta oikeassa elämässä pahat usein menestyvät. Esimerkiksi te.
Romaanin pitäisi näyttää maailma sellaisena kuin se todella on.
Miten henkilöt ajattelevat, miten asiat todella tapahtuvat.
Romaanin tulisi jotenkin paljastaa tekojemme todellinen alkuperä.
Entä sankarini tunteet?
Mielestäni sankarinne elinvoimaiset tunteet ovat -
aiheuttaneet hänelle ja läheisilleen aika lailla ongelmia.
Jos kerran kirja on tuottanut harmia...
- Kirjailijan on tunnettava harmia. - Millainen harmi?
Kaikenlaiset harmit.
Lavertonin tivoli on suunnattoman viihdyttävä. Hirmuisen hyvä idea, Jane.
Niin, neiti Austen. Ei taida olla tavanomainen seurapiirinne.
Hieman mielikuvitusta, herra Lefroy.
- Täällä on riittävästi harmeja. - Sekä vapautta.
Miehen vapautta. Ettekö kadehti sitä?
Nautinnokseni voin tarkkailla sitä näin läheltä.
Houkka. Käydä nyt vastakkain ammattilaisen kanssa.
- Tietysti tiedätte tästä. - Tietysti.
Suunnattoman suosittua ajanvietettä Lontoossa.
Hakata mies tohjoksi. Mitä te teette?
- Herra Lefroy, pysähtykää! - Tehkää tietä!
- Lopettakaa! - Katsotaan, kuinka pärjäätte minua vastaan.
Tehkää tilaa.
Viisi shillinkiä herrasmiehelle. Kuka ottaa vedon vastaan?
Maista siitä.
- Kiitos. - Lyö sitä!
Lyö sitä, Lefroy!
Tom, sinun täytyy lopettaa.
Hakkaa päälle, Lefroy!
Ja ylös, arvon herra.
Tom!
Lucy.
- Hän teki tämän minulle jo toiste. - Kulutatte rahaa kuin vettä.
Pahoin pelkään veteni loppuneen. Minulla ei ole maksaa koko summaa.
- Ottakaa nämä. - Tämä on kovin noloa.
Herra Lefroy?
Käyttäydyinkö sopimattomasti?
Miksi teitte sen?
En hennonut jättää käyttämättä kalliita nyrkkeilytuntejani.
Suokaa anteeksi, jos epäilen oikeudentajuanne.
Olen lakimies. Oikeudella ei ole sijaa laissa.
Niinkö te uskotte?
Niin minun täytyy uskoa.
Suokaa anteeksi poistumiseni.
- Hänen sydämensä on herännyt. - Se on ohimenevää.
Herra Lefroy on pian poissa, ja toivoakseni herra Wisley odottaa tuohon saakka.
- Se mies on tyhmeliini. - Hän viisastuu vanhetessaan.
Sitä paitsi Jane voisi korjata sen puutteen pienellä vaivalla.
- Voisit suostutella tyttöä. - Uhraamaan onnensa?
Janen tulisi saada haluamansa mies, ei hänestä parasta hintaa tarjoavaa.
Herra Austen, onko meidän käytävä tämä keskustelu päivästä toiseen?
Päädymme vielä katuojaan, mikäli jatkamme näin.
Jenny! Herra Austen!
Missä te olette?
Ystävällistä tulla vastavierailulle.
- Saisiko olla teetä? - Onko se vihreää teetä?
- Tavallista, arvon rouva. - Ei siinä tapauksessa.
Missä nuorin tyttärenne on?
Hän on vierailemassa kovaosaisten luona, rouva.
Jane!
Viimeinkin. Lady Gresham ja herra Wisley ovat vierailulla.
Missä olet ollut?
Arvon rouva ja herra.
Kenties nuoret haluaisivat käydä kävelyllä?
Talon vierustalla näkyisi olevan somaa salomaata.
Suokaa anteeksi.
Jane?
- Mitä hän tekee? - Kirjoittaa.
Voiko asialle tehdä jotain?
Neiti Austen, saatatte olla tietoinen, -
että olen ollut teistä tietoinen jo kauan vieraillessani Steventonissa.
- Tarha on sykähdyttävä tähän vuodenaikaan. - Todellakin.
- Antamanne vaikutelma on aina ollut... - Eritoten kukat.
Yritän sanoa, että varallisuuteni on kunnioitettavat 2 000 vuodessa, -
joka vain kasvanee lady Greshamin perillisenä.
- Viittaaminen siihen voi olla tahditonta. - Tahditonta hyvinkin.
Se kaikki on teidän, mikäli menemme naimisiin.
Herra Wisley.
Tarjouksenne on mitä vilpittömin sekä herrasmiesmäinen -
ja se todellakin on suuri kunnianosoitus minulle.
Mutta huolimatta siitä, mitä olette ja mitä tarjoatte...
Niin.
Toisinaan kiintymys on kaino kukka, joka tarvitsee aikaa kukkiakseen.
Kauppiaille valehtelua, parsintaa ja kituuttamalla elämistä.
- Loputonta taistelua toimeentulon kanssa! - Ymmärrän tilanteemme olevan tukalan.
- Sinulle ei ole lainkaan rahaa. - Toki jotain on tehtävissä.
Kaiken vähänkin tulee mennä veljillesi. Sinulla ei ole mitään ilman avioliittoa.
Sitten minulla ei ole mitään. En avioidu vailla kiintymystä, kuten ei äitinikään!
Palkkioksi siitä kuokin omat perunani!
Olisitko mieluummin köyhä vanhapiika? Naurettava, halveksuttu, vitsailun kohde?
Kenen tahansa pahasuisen moukan hyväksytty huvin kohde?
Kiintymys on tavoiteltavaa.
Raha on ehdottoman korvaamatonta.
Voisin elää minun...
Sinun millä?
- Minä voisin elää... - Kynälläsikö?
- Pannaanpa tuolle kuvitelmalle piste. - Mitä tämä on?
Ongelmia naisteni keskuudessa?
Kätelkäähän sovinnoksi.
- Minne olet menossa? Neiti! - Ruokkimaan sikoja, rouva.
Hän voisi antaa sinulle suurenmoisen kodin.
- Miellyttävän elämän. - Isä.
Harkitse.
Tämä on todennäköisesti paras tarjouksesi.
Wisleykö?
- Totta, hän ei ole tehnyt vaikutusta... - Hän on tyhmeliini.
Hän varmasti kasvaa sen yli.
Mikään ei tuhoa sielua -
kuten köyhyys.
Näin kuningatar Marie Antoinettella samanlaisen puvun kerran tanssiaisissa.
Teenkö tästä suuren numeron? Teen, tiedän sen.
Kuinka paljon näemmekään vaivaa että he pitäisivät meistä?
Henry?
- Eliza, veljeni on sinua paljon nuorempi. - Ja köyhempi.
Hän tietää, että välitän hänestä vilpittömästi.
- Tiedän, että hän on komea. - Nuorilla miehillä täytyy olla elinvaroja.
Yritätkö saada hänet ottamaan sinut rahan vuoksi?
- Miehet ottavat. - Se ei tee siitä kunniallista.
Olenhan ymmärtäväinen nainen.
Onneksi minä en sitten ole sellainen.
Jos olisit, huomaisit, että irlantilaisella ystävälläsi ei ole pennin pyörylää, -
eikä ilman rahaa voi mennä naimisiin.
Harkitse sitä tanssiaisissa tänään.
Joka tapauksessa hän lähtee huomenna takaisin Bond Streetille, missä hänestä ei ole harmia.
Hyvää iltaa, neiti Austen.
- Neiti Jane Austen. - Ilo tavata.
On kunnia olla tätinne tanssiaisissa.
Tanssit intohimoisesti.
Ei kukaan järkevä nainen esiintyisi intohimoisesti tavoitellessaan aviomiestä.
Päinvastoin kuin rakastajaa?
Olkaa rauhallisin mielin, herra Lefroy.
- En odota kumpaakaan. - Tarkoitukseni ei ollut loukata...
Ei tietenkään. Anteeksi, minulla on kuuma.
Anteeksi.
- Neiti Austen. - Anteeksi.
Tämä on kestämätöntä. Isäni painostaa pappisvihkimiseen, -
kun itse haluaisin Hänen Majesteettinsa laivastoon purppurakapteeniksi.
Mutta minulla ei ole rahaa lunastaa paikkaa.
Minulla on.
- Se tietenkin on mahdotonta. - Voi, Henry, älä naamioidu minulle.
Punainen sopii sinulle todella hyvin.
Neiti Austen? Siellähän te olette.
Neiti Austen, en voi uskoa, että minun täytyy käydä tämä keskustelu kanssanne.
Arvon rouva?
Herra Wisleyn äiti, oma rakas siskoni, kuoli nuorena.
Minulla ei ole omia lapsia.
Toivottavasti ette koskaan koe sellaista tuskaa.
Yksinkertaisesti sanoen sisarenpoikani toivomukset ovat lähellä sydäntäni.
Olivatpa ne kuinka erikoisia hyvänsä.
Terveytenne näyttää hyvältä.
Kykenette tavallisiin saavutuksiin.
Luonteenne on miellyttävä.
Mutta kun kaltaistanne nuorta naista kosii herrasmies, kuten sisarenpoikani, -
kuuluu teidän suostua välittömästi.
Mutta kuinka kävikään?
- Omatoiminen ajattelu? - Juuri niin.
Sisarenpoikani alentuu tarjoamaan -
arvottoman ja vähävaraisen papin tyttärelle...
Vähävarainen? Teidän armonne on erehtynyt.
En koskaan erehdy.
Isänne on suurissa taloudellisissa vaikeuksissa.
Kaikkea ei ole menetetty.
Hänellä on tytär, jolle onnetar on hymyillyt.
Herra Wisley on hyvä mahdollisuus Janelle.
Hänen pitäisi hyväksyä Wisley välittömästi.
Ettekö ole samaa mieltä?
- Lucy, hakisimmeko virvokkeita? - Mitä? Äiti.
Olen kuullut herra Wisleyn kosinnasta.
Onnittelut.
Onko vaihtoehtoja tällaiselle koulutetulle vähävaraiselle nuorelle naiselle?
Kuinka voitte ottaa hänet?
Vaikka hänellä on varakkuutta, kuinka voitte antautua hänelle ilman kiintymystä?
Kuinka voisin antautua oikealle kiintymykselleni?
Lähdette huomenna.
- Teinkö sen hyvin? - Erittäin hyvin.
Halusin edes kerran tehdä sen hyvin.
Minulla ei ole rahaa eikä omaisuutta. Olen täysin riippuvainen hullusta sedästäni.
En voi vielä tarjota avioliittoa, mutta sinun täytyy tietää tunteeni.
Jane, kuulun sinulle.
Sydämeni ja sieluni kuuluu sinulle.
Paljon hyötyä siitäkin.
Anna minun päättää siitä.
Mitä teemme?
Sen, mitä täytyy.
"Rakkain Cassandra, sydämelläni on siivet. Epäröinti ja järkeily on loppunut.
Kohta pakenen arvon rouvan ja hänen pramean sisarenpoikansa tarkkailusta.
Eliza, Henry ja minä liitymme seuraasi rannikolla, -
mutta meidän pitää käväistä Lontoossa.
Tom on saanut tuomarienonsa kutsumaan meidät luokseen.
Toivo, että vakuutan kelpoisuudestani.
Ole kiltti ja tuhoa tämä häpeällinen kirje heti, kun toivut hämmästyksestä.
Rakkaudella ja kiireisenä, Jane."
Tom, vieraamme ovat saapuneet.
Käyttäytykää arvokkaasti. Kreivitär.
Tervetuloa, madame le Comtesse.
Saan liian harvoin aatelisia vieraita.
Ja tietenkin heidän ystäviään. Olkaa hyvä.
Vierailunne on lyhyt. Ei ole hetkeäkään hukattavana.
Sisarenpoikani on keksinyt meille suurkaupungin huveja.
Huvi on hänen alaansa.
Niinkö?
- Mikä taistelu se oli, Tom? - Villers en Cauchies'n taistelu.
Oikein hyvä. Tuhansia surmattiin. Ranskalaiset saivat ansionsa mukaan.
Kaikella kunnioituksella, madame.
Minun puolestani saatte solvata jakobiineja. He teloittivat mieheni giljotiinilla.
Raakalaismaiset pedot. Entä hänen omaisuutensa?
- Se takavarikoitiin. - Törkeää.
Varallisuuttani oli paljon liikuteltavassa muodossa, joten...
Aivan. Liikuteltava omaisuus on onni kukkarossa.
Havaitsenko teissä ironiaa?
Mielestäni ironia on loukkaus hymyilevin kasvoin.
Aivan.
Ei.
Eikö?
Ironia yhdistää vastakkaiset totuudet -
luoden uuden totuuden naurun tai hymyn kera.
Ilman niitä totuus ei ole aitoa, -
vaan perätöntä ja ihmisyyden vastaista.
Serkkuni on kirjailija.
- Mitä hän kirjoittaa? - Jane.
Romaaneja.
Nuori nainen hyvästä suvusta?
Kyllä, eno, ja huomenna tapaamme toisen samanlaisen, rouva Radcliffen.
Hän on lähes erakko, mutta tunnen hänen miehensä lakipiireistä.
- Kuka? - Kirjailijatar, rouva Radcliffe.
- Hän kirjoittaa ammatikseen. - Hän tekee mitä?
Hän sai 500 puntaa viime romaanistaan, ja uskoakseni 800 puntaa seuraavasta.
Yli tuhat puntaa.
Voi näitä aikoja.
Elätte niin hillittyä elämää -
ja silti romaaninne ovat täynnä romansseja, vaaroja ja kauheuksia.
Kaikkea elämästäni puuttuvaa.
Nähtävästi.
Mistä haluaisitte kirjoittaa?
Rakkaudesta.
Tiedättekö siitä paljon?
En kaikkea.
Aikanaan tiedätte.
Jos ette, niin sitä varten on mielikuvitus.
Mielikuvituksenne on tuonut teille riippumattomuuden.
Sillä on ollut hintansa minulle ja miehelleni.
Poloinen William. On sopimatonta, että miehellä on vaimo, jolla on omia ajatuksia.
Kun vaimolla on mainetta kirjailijana, niin se on jo aivan pöyristyttävää.
Mutta se lienee mahdollista?
Olla sekä vaimo että kirjailija.
Mielestäni on.
Vaikkakaan se ei ole helppoa.
Voinko oikeasti saada tämän?
Mitä tarkalleen?
Sinut.
Kuinka niin minut?
- Elämän kanssasi. - Kyllä.
Hiljempaa, ettei tuomari herää.
Olen varma, että hän on avokätinen.
- Puhutko hänen kanssaan? - Lupaan puhua huomenna.
Nyt on toivotettava hyvää yötä.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
- Neiti Austen? - Niin.
Hyvää yötä.
Äitini on oikeassa. Sitä parempi, mitä nopeammin hän löytää miehen.
"Viisi vähävaraista tyttöä.
ENSIVAIKUTELMIA
Lämmöllä, niin kuin vain palavasti rakastuneelta mieheltä voi odottaa.
Herra Wickham oli mies, jonka perään lähes jokainen nainen katsoi.
Vajavainen, ennakkoluuloinen, järjetön.
Katseli ensi kertaa Pemberleyn metsän ilmestymistä näkyviin.
Onnellisuus, jonka tämä vastaus aiheutti... Niin ei tapahdu.
Tunteeni eivät tukahdu."
- Hyvää huomenta, sir. - Hyvää huomenta.
- Onko maailma mennyt sekaisin? - Kuinka, sir?
- Uskoakseni kreivitär nauttii vierailustaan. - Uskon niin. Hän...
- Erittäin hieno nainen. - Aivan.
- Haluaisin keskustella eräästä asiasta. - Määrärahastanne ei neuvotella.
Nyt kun olette tutustunut neiti Austeniin, -
olette varmasti huomannut, että hän on ainutlaatuinen nuori nainen.
- Tämä on tyrmistyttävää! - Sallisitteko minun puhua?
Siihen ei ole tarvetta. Tämä kirje kertoo kaiken.
- Kirje? - Nyt tiedän, mitä teitte Hampshiressa.
- Se on Steventonista. - Oletteko tapaillut salaa tuota tyttöä?
Toivoin teidän tutustuvan nuoreen neitiin. Halusin esitellä hänet hienovaraisesti.
Harhautitte rikkaalla leskellä ja toitte tuon varattoman pikku miehenmetsästäjän!
- Pyydän kohtuullisuutta! - Tuo nenäkäs pikku kirjailijatar.
Toivoin teidän tutustuvan häneen paremmin.
Olin varma, että hänen ansionsa puhuisivat hänen puolestaan.
- Onneni on käsissänne. - Onni?
Kirottua, siskonpoika. Saatte olla ennemmin huorissakäyvä lurjus -
kuin lemmenkipeä äpärä huonossa avioliitossa.
Enoni ei anna siunaustaan.
- Kirje on tehnyt tehtävänsä. - Kuka sen lähetti?
Lady Gresham?
Tai hänen siskonpoikansa.
He luulevat voivansa tehdä meille mitä tahansa, mutta en hyväksy sitä.
Meillä ei ole vaihtoehtoja.
Totta kai meillä on.
Olen täysin riippuvainen...
Sedästäsi.
Ja minä sinusta.
Mitä aiot tehdä?
Sen, mitä täytyy.
Minulla on velvollisuuksia perhettäni kohtaan. Minun täytyy ajatella myös heitä.
Tom.
Siinäkö kaikki, mitä sinulla on sanottavana?
Hyvästi, herra Lefroy.
Oikeuden tuomio on, että teidät viedään takaisin sinne, mistä tulitte -
ja sieltä teloitettavaksi, -
ja että teidät jätetään roikkumaan kaulastanne, kunnes olette kuollut.
Armahtakoon jumala sielunne.
Seuraava.
Hän on käyttäytynyt huonosti sinua kohtaan, Jane.
Ehkä palaamme pian kotiin Steventoniin.
Onko Robertista kuulunut mitään?
- Hän on viimein saapunut San Domingoon. - Hyvä.
Hyvä.
Lasillinen viiniä seurassanne, herra?
Kyllä. Malja ammattilaiselta toiselle.
Anteeksi, että olen ollut niin tottelematon.
Herra Wisley?
Onko pahamaineinen rouva Radcliffe -
todella niin goottilainen kuten romaaninsa?
Ei ulkoisesti, mutta olettaisin, että hänen sisäinen maisemakuvansa on kuvauksellinen.
Kuten meillä kaikilla.
Pastori Austenille on viesti.
- Viesti pastori Austenille. - Kiitos.
Setä?
Mikä on?
Nähtävästi hän kuoli pian San Domingoon saapumisen jälkeen.
Hän oli hädin tuskin edes perillä.
Mikä oli sairaus?
Keltakuume. Lordi Craven kirjoitti.
Hän sanoi, että ei olisi vienyt häntä, jos olisi tiennyt heidän avioliittoaikeistaan.
Jane, on jotain muutakin.
Herra Lefroy, Tom.
- Mitä? - Salaisin tämän, jos pystyisin.
Hän on täällä tapaamassa rouva Lefroyta, ja minä...
Hän on kihloissa.
Näin pian?
Kirje?
Ei. Tämä on tarina, jonka aloitin Lontoossa.
Kertomus nuoresta naisesta.
Kahdesta nuoresta naisesta, -
- joilla on surkeat olosuhteet. - Monilla on.
Ja kahdesta nuoresta miehestä, jotka saavat -
paljon parempaa kuin ansaitsevat, kuten monet saavat.
- Kuinka tarina alkaa? - Huonosti.
- Sen jälkeen? - Pahenee.
Toivottavasti myös huumoria.
Kuinka se päättyy?
Kummallakin on onnelliset loput.
Hienot naimakaupat.
Kiihkeät avioliitot -
rikkaiden miesten kanssa.
Kysyitte minulta kysymyksen.
Olen valmis antamaan vastaukseni. Mutta yksi asia pitää selvittää.
En saa teistä selvää, herra Wisley.
Toisinaan olette -
herrasmiesmäisin mies, jonka tiedän, ja silti...
"Silti." Kuinka surullinen sana.
Ja silti kirjoitatte itsenne paljastaen.
- Puhun kirjeestänne. - Mistä kirjeestä?
Vai hoitaako tätinne kirjeenvaihtonne puolestanne?
Ei sillä ole väliä.
Joka tapauksessa intohimo tekee meistä kaikista typeryksiä.
- Toivon, että muutatte joskus mieltänne. - Intohimo on järjenvastaista.
Kun ottaa huomioon sukupuolen, johon tunne usein kohdistuu, -
niin tunnetta ei erota typeryydestä.
Kiitän kosintanne kunniasta. Suostun. Hyvää päivänjatkoa.
George.
Herra Wisley on kunniallinen mies.
Voit aina asua luonani.
Neiti Austen.
Herra Lefroy.
Herra.
Luulen, että minun pitää onnitella teitä, herra Lefroy.
Tulette tapaamaan vanhaa ystävää tällaisena hetkenä. Kuinka huomaavaista.
Olen tullut -
tarjoamaan myöhästynyttä selitystä -
käytöksestäni. En osaa edes kuvailla sitä.
Kertokaa ystävättärestänne, herra Lefroy.
Mistä hän on kotoisin?
Wexfordin maakunnasta.
Maanmiehiänne siis. Loistavaa.
Mihin hän teissä mieltyi? Esiintymistapaanne, hymyynne ja miellyttävään käytökseenne?
Ei, ei lainkaan.
Jos olisin kokenut sen tunteen, minun pitäisi halveksia hänen näkemistään nyt.
Olet erehtynyt. Suhtaudun asiallisesti jopa ihanaan neiti Wexfordiin.
En pysty tähän.
Menetkö naimisiin Wisleyn kanssa?
Pyydän.
Jos sinussa on hitunenkaan totuutta tai oikeudenmukaisuutta, et voi naida häntä.
Ette tiedä oikeudenmukaisuudesta mitään, totuudesta puhumattakaan.
Jane, olen yrittänyt. Olen yrittänyt enkä voi elää valheessa.
Voitko sinä?
Jane, voitko sinä?
Mitä arvoa on elämällä, jos emme voi olla yhdessä?
Karkaa kanssani.
Karkaisimme?
Juuri sitä ehdotan.
Kiirehdimme Lontooseen, perjantaihin mennessä olemme Skotlannissa miehenä ja vaimona.
- Jätämme kaiken? - Kaiken.
Se on ainoa keino olla yhdessä.
Menetät kaiken.
Perheen, aseman. Minkä vuoksi?
Elinikäisen rehkimisen nälkäpalkalla?
Lapsi joka vuosi, eikä varaa keventää taakkaa?
- Miten ajattelit kirjoittaa, Jane? - En tiedä.
Mutta onni on ulottuvillani enkä voi olla lähtemättä.
Tässä ei ole järkeä.
Jos saisit Robertin takaisin tällä tavoin, tekisitkö sen?
Pyydän, salaa lähtöni niin kauan kuin voit.
Odota.
Tässä.
Ota nämä. Mene, nopeasti.
Tule. Jos kiirehdimme, ehdimme aamuvaunuihin.
Olethan varma?
Ole varovainen.
- Joko se tulee? - Ei vielä.
Ota kiinni kädestäni. Kaikki kunnossa?
Kiirehdi. Kuulen sen lähestyvän.
Tässä se on.
Kaksi Lontooseen. Maksamme ensimmäisellä tauolla.
Selvä, herra.
Hampshire, kotikuntasi.
Se oli.
Jumissa. Kaikki ulos, hyvät naiset ja herrat.
- Meidän pitää keventää kuormaa. - Ei, anna minun.
Vaadin herroja auttamaan, hartiat käyttöön.
Herra, työntäkää vaunuja. Anteeksi, herra. Nuorimies?
- Kyllä, kyllä. - Te, herra, toiselle puolelle, kiitos.
- Nuorimies, tulisitteko? - Hyvä on.
Viitsisittekö auttaa? Kiitos.
Kaikki yhtä aikaa, herrat.
Yksi, kaksi, -
ja kolme, työntäkää!
Vielä.
"Rakas Tom. Kuinka sopivasti lähettämäsi rahat tulivatkaan.
Arvostamme sitä suuresti isäsi kanssa.
Olet ystävällinen jakaessasi enosi antaman määrärahan.
En uskalla ajatellakaan, kuinka selviäisimme ilman sitä."
Hyvin tehty. Kiitos, herrat.
Naiset ja herrat, takaisin vaunuihin mahdollisimman pian, kiitos.
Olemme valmiita.
- Oletko huolissasi? - En.
- Johtuuko se maineesi menettämisestä? - Ei.
- Sinun maineesi. - Hyvä herra, tulkaa, vaunut lähtevät.
Tule.
Hevosten vaihto. Vain kaksikymmentä minuuttia.
Mukavuuslaitos on majatalon perällä. Kaikki ulos nopeasti.
Kuinka monta sisarusta sinulla on Limerickissä, Tom?
Tarpeeksi. Miksi?
Minkä nimisiä veljesi ja siskosi ovat?
He...
Kenestä he ovat riippuvaisia?
Maineesi on tuhoutunut.
Moraalittomuutesi on kaunis valhe.
- Voin ansaita rahaa. - Se ei riitä.
Minä ylenen.
Korkeimman oikeuden tuomari vihollisenasi? Ja pennitön vaimo?
Luoja tietää, kuinka monta suuta on riippuvaisia sinusta?
Suloinen ystäväni, sinä vajoat ja me kaikki vajoamme mukanasi.
- Minä... - Hampshire Flyer.
Hampshire Flyer lähtee viidessä minuutissa.
Ei! Ei, Jane.
En ikinä luovu sinusta. Älä puhu tai ajattele.
Rakasta minua. Rakastatko minua?
Rakastan.
Mutta jos rakkautemme tuhoaa perheesi, se tuhoaa itsensä.
- Ei. - Kyllä.
Pitkässä, hitaassa syyllisyyden, katumuksen ja syyttelyn häpeässä.
Tuo on joutavaa puhetta.
Totuus.
Ristiriidasta syntynyt.
Mutta sen täytyy päättyä hymyyn.
Muuten en pidä tätä aitona, eikä meillä ole ollut rakkautta ollenkaan.
Ole kiltti.
Hyvästi.
Tyypillinen karkulainen. "Suostuisinko vai enkö suostuisi?"
Neiti.
Hyvä on, voitte lähteä.
Huhuu?
- Missä kaikki ovat? - Etsimässä teitä kaikkialta, neiti.
- Kiitos, Jenny. - Herra Warren.
Perheenne yritti pitää asian salassa palvelusväeltä, mutta...
Missä se roisto on? Jos Henry löytää hänet, hän tappaa Lefroyn.
Henry ei löydä häntä.
Vaikka löytäisikin, hän ei tappaisi Lefroyta.
Siihen ei ole tarvetta.
Mitä tapahtui?
Mitään ei tapahtunut.
Ymmärrän.
Minulla ei ehkä ole Lefroyn kaltaista hurmaavuutta.
Pinnallista hurmaavutta joidenkin silmille ja joillekin pelkkää teeskentelyä, mutta minä...
- Minulla ei ole toivoa. - Toivoa?
Ette voi kuvitellakaan.
Kiitos tarjoamastanne suuresta kunniasta, -
mutta eikö Hampshiressa ole enää muita naisia?
Te kirjoititte tuomarille.
Teidän on otettava huomioon, kuinka paljon olen teitä aina rakastanut.
No?
Tulit takaisin luoksemme.
Anna olla.
Herra Austen, tiedoksenne, etten osallistu jumalanpalvelukseen tänään.
- En tämän nuoren naisen läsnä ollessa. - Johan nyt...
- Jos puhun suoraan... - Täti.
Uskoakseni nuorin tyttärenne on ollut matkoilla.
- Pitääkö arvon rouva matkustelua rikoksena? - Luvatonta matkustelua kyllä.
Sen lisäksi sisarenpoikani ei enää halua kosia naista, -
joka on perheetön, varaton ja arvoton.
Ja pahasti epäilyksen tahraama.
- Hänellä kyllä on perhe, rouva. - Todellakin on.
Arvo saattaa riippua asioista, joita arvon rouva ei voi ymmärtää.
Mitä omaisuuteen tulee, nuori nainen haluaa hankkia sen itse.
Mielenkiintoinen näkemys, neiti Austen.
Lähtekäämme kävelemään joen rantaan keskustellaksemme tarkemmin asiasta.
Olen pahoillani, jos käytökseni on tuottanut pettymyksen, herra Wisley.
Näyttäisi siltä, ettette saata avioitua ilman kiintymystä.
Tai edes sitä saatuanne.
Kunnioitan teitä sen takia ja olen samaa mieltä kanssanne. Olen samanlainen.
Olen aina toivonut saavani rakkautenne ajan kanssa, -
mutta turhamaisena miehenä haluan tulla rakastetuksi itseni, ei rahojeni takia.
Eroammeko ystävinä?
Kyllä.
- Elätätte itsenne siis... - Kynälläni. Niin.
Onko kaikissa tarinoissanne onnellinen loppu?
Henkilöhahmoni saavat pienoisten murheiden jälkeen -
kaiken sen, mitä haluavatkin.
Hyvät ihmiset eivät aina saa onnellista loppua.
Se totuus on yleisesti tunnustettu.
"Varakas nuori naimaton mies haluaa varmasti löytää vaimon.
Vaikka paikkakunnalle saapuvasta miehestä ja hänen tunteistaan ei ole tietoakaan, -
tämä käsitys on iskostunut niin lujasti lähistön perheisiin, -
että häntä pidetään jonkun perheen tyttären omaisuutena.
'Parahin herra Bennet', sanoi rouva Bennet eräänä päivänä.
'Oletteko kuullut, että Netherfield Park on vihdoin vuokrattu?'
Herra Bennet kielsi kuulleensa moisesta.
'Mutta se on', hän jatkoi..."
Oletteko neiti Austen? Se neiti Austen?
En. Se titteli kuuluu arvojärjestyksen mukaan vanhemmalle sisarelleni.
Neiti Jane Austen, Ylpeys ja ennakkoluulo -kirjan kirjoittajatar?
Sisareni haluaisi pysyä tuntemattomana, mutta kiitämme ystävällisyydestänne.
- Kiitos. - Kiitos.
Olkaa hyvä, tännepäin.
- En koskaan anna tätä Henrylle anteeksi. - Annathan. Annamme aina anteeksi kaiken.
Jane, vanha ystävämme.
Myöhässä, kuten aina.
Kreivitär, neiti Austen.
Herra Lefroy.
Saanko esitellä teille innokkaimman ihailijanne, -
tyttäreni neiti Lefroyn.
Neiti Austen, on kunnia tavata teidät.
Luetteko meille tänä iltana?
Sisareni ei lue koskaan.
Kuinka hän voisi muuten pysyä tuntemattomana?
- Mutta... - Jane.
Voin tehdä poikkeuksen, -
jos uusi ystäväni sitä haluaa.
Tule vierelleni istumaan.
Hän on ihastuttava, Tom.
"Hän alkoi ymmärtää, -
että mies oli luonteeltaan ja ominaisuuksiltaan -
hänelle parhaiten sopiva.
Miehen ymmärtäväisyys ja temperamentti olisivat täyttäneet kaikki hänen toiveensa.
Tästä liitosta he molemmat olisivat hyötyneet.
Naisen eloisuus olisi pehmentänyt miehen ankaraa mielenlaatua ja käytöstä, -
ja miehen arvostelukyvystä ja maailmantietoudesta -
nainen olisi hyötynyt erittäin paljon.
Mutta he eivät koskaan saaneet tietää, miten ihanan monimuotoista -
avio-onni voisi olla."
Lyhyen elämänsä aikana Jane Austen kirjoitti kuusi -
Englannin parhaimmistoon kuuluvaa romaania.
Tom Lefroy menestyi lakimiehenä ja hänestä tuli Irlannin korkeimman oikeuden tuomari.
Hän nimesi vanhimman tyttärensä Janen mukaan.
Jane ja sisarensa Cassandra eivät koskaan avioituneet.